A zenész szerezzen zenét, a művész fessen képeket,
a költő pedig írjon, hogy békét teremthessen önmagával.
Az az ötlet, hogy felállítsunk egy szervert,
és egyszerre zenéljünk egy virtuális hálózaton keresztül,
elképesztő volt, és azt gondoltam, hogy ez egy igazán érdekes
utat nyithat meg az együttműködés folytatásához.
Kíváncsi voltam, hogy mi történik a kreativitásunkkal,
amikor a körülmények körülöttünk
fenyegetőek és bizonytalanok voltak.
Hasonlót persze már csináltunk, de most, hogy
ugyanazon a hálózaton vagyunk, ezt megtehetjük anélkül,
hogy el kellene hagynunk az otthonunkat.
Felkészülni egy késő esti koncertre
eleve izgalmasnak tűnt és remek hangulatba hozott, mert
ez tényleg olyan mintha élőben történne.
Kicsit olyan, mint egy átlagos éjszakába nyúló koncert.
Olyan érzésem volt, nem is tudom, a kijárási tilalom és
a lezárások miatt, mintha illegális dolgot művelnék,
pedig ez egyáltalán nem illegális.
Most értettem meg, hogy úgy is képesek vagyunk együtt zenélni,
hogy fizikailag távol vagyunk.
Leginkább azon dolgoztunk
hogy tisztán szóljon a zene, hiszen a hálózat nagyon
leterhelt ilyenkor.
De ez a lényeg, nem? Ez egy élő organizmus.
Úgy értem az internet, egy élő organizmus.
Azt gondoltam ,hogy ez egy hihetetlen menő dolog,
úgy összhangba kerülni egy másik zenésszel, hogy
nem vagy vele egy helyiségben, csak ugyanazon a technikai rendszeren.
Rápillantok a videóra, még van 20 percem.
Megy még a felvétel? Képet és hangot szinkronba hozom.
Ez a projekt lehetővé tette, hogy új dolgokat próbáljak ki,
amelyek “normál" körülmények között eszembe sem jutottak volna?
Így igaz! Máris tele vagyunk ötletekkel és még mindig csak az elején tartunk.
A tér fogalmát úgy használtuk, hogy szabaddá tegyen,
amely független az időtől is.
Ezzel pedig meghagytuk kreativitásunk szabadságát is.
Egész délután sötét volt. A hó csak esett és esett.
Ez egy experimentális utazás volt. Jay a vonal másik végén másik hallgatta
az egészet..., a jóisten tudja
mit gondolt épp.
Amikor a feketerigó elrepült....
jelezve az elsőt, sokat körözve.
A feketerigók látványa, ahogy a zöld fényben repülnek
Még az énekük is éles
Nagy kihívás volt a képsorokat összeegyeztetni
a vers-sorokkal és a hangokkal
Havazott egész álló nap.
A feketerigó ült...
Három lelkem volt, mint egy fának
Vigyázz,
már három feketerigó van
Normál körülmények közt egy együttesben játszom
és rendszeresen találkozom emberekkel. Ez a platform jó és
kreatív gyakorlat, de sokkal nehezebb így, hogy nem vagyunk
ugyanabban a helyiségben. De a technológia segített.
És most vége a napnak.
Annak aki egyébként szólóban zenél,
ez egy nagyszerű együttműködési lehetőség
Nekem úgy tűnt, mintha minden megszokott lenne.
Olyan volt mint egy koncert, mire a technika összeállt.
Számomra ezek a magányos zenélések menekülések voltak a mindennapokból,
a stresszből amelyekkel most mindannyiunknak szembe kell nézni
Az, hogy megmaradt a lehetőség az együttműködésre,
az együtt gondolkodásra az interneten keresztül az nagyszerű!
Arra serkent, hogy folytassuk mindazt, amik vagyunk.
Úgy gondolom, ez egy nagyon érdekes utazás kezdete,
hogy a jövőben hogyan lehetünk együtt, nem csak a
világjárvány alatt,
de egy új módja az együttjátszásnak olyan művészekkel,
akik lehet, hogy a világ tőled legtávolabbi pontján élnek.
Nyiss új fejezetet!
Melbourne város támogatása nagyon sokat jelentett.
Megadta a magabiztosságot és motivációt mely elősegítette azt,
hogy tovább folytassuk munkánkat.