לא ידעתי איך להיות
אני, חיפשתי דרך להיות מאושרת.
חיפשתי את מי שרציתי להיות.
אני טרינה בולדווין. אני אם חד-הורית לבני המתבגר,
וכרגע אנחנו במסע החינוך העולמי שלנו.
כרגע אנחנו חיים בבאלי
אני מעיירה קטנה
בצפון קווינסלנד, מוסמן.
'הייתי התלמיד שלך בכיתה א. אני הייתי הילדה הטובה,
זאת עם כל הנימוסים.
כשהגעתי לגיל ההתבגרות שלי,
מצאתי שאני לא מתאים, סוג של הלך ממש לים.
בגיל 15 מצאתי את עצמי בהריון.
לא היה לי מושג מה היה מעורב בלהיות הורה
שילדתי את הבן הראשון שלי. הוא נולד באוקטובר,
ומלאו לי 16 בדצמבר.
איבדתי את השנים האלה של חיי בגיל העשרה.
דונה: תמיד הייתי ענק בשינה לילדים שלי.
ואני חושב שאפילו כשהם דוחפים לתוך שנות העשרה,
הם עדיין צריכים באותה מידה לישון, נכון?
טרינה:
יש מחקר שאומר
שבני נוער זקוקים ליותר שינה.
נכון?
טרינה:
הם יחזרו לשנות הפעוטות שבהן
טרינה... כן.
דונה: הם פתאום עוברים פרץ
גדילה מסיבי זה...
לא הבנתי את זה בזמן שאני מאומצת, אז
אני חושבת שנשאתי עם זה. החלק הזה של אני לא ממש
מתאים למשפחה, למרות שהמשפחה שלי לא עשתה
שום דבר כלפי חוץ כדי לגרום לי לא להשתלב.
כשהייתי בן 18, החוקים שינו את זה. את יכולה
לקבל את תעודת הלידה המקורית שלך.
אז הגשתי בקשה לזה,
כתבתי למשטרה, ואמרתי להם מה אני עושה,
והם יכולים לעזור לי בכלל?
קיבלתי מכתב מהמשטרה שאומר
שזה עניין אישי, הם לא יכלו להתערב.
ולמחרת קיבלתי ממנה מכתב שאומר
שזה היה בעבר, היא מקווה שהיו לי חיים טובים,
אבל היא לא רצתה שום קשר איתי.
אז זה היה די הרסני
ופשוט חשבתי, אוקיי, אני חייב לעזוב את זה.
ואז אני לא יודע אם זה היה שישה חודשים
או 12 חודשים מאוחר יותר, היא באמת התקשרה אליי
והסבירה כי אתה יודע,
היא הייתה בהלם, ויש לה משפחה ורה רה רה רה.
אנחנו לא כאן כדי לשלוט בילדים שלנו. נכון?
כמו שאנחנו צריכים לשים גבולות ולעזור להנחות אותם,
אבל כמו,
אם קאיה לא רוצה למשוך את השיער שלה בחזרה
לפני שהיא הולכת לבית הספר,
אתה באמת הולך, כמו, להילחם בקרב הזה?
פגשתי את טוני וכן
, זו הייתה מערכת היחסים הרצינית הראשונה שלי.
היינו יחד במשך חמש שנים, ובנינו את הבית,
ולשנינו היו עבודות טובות ו,
דברים היו בסדר גמור. זה היה נפלא.
אנחנו מתחתנים, ואתה הולך להקים משפחה,
ואנחנו הולכים יש את כל זה.
חודש עד היום לפני החתונה שלנו,
ושבוע עד היום אחרי שהפלתי
ילד מתוכנן עם טוני.
הוא נהרג בתאונת דרכים.
כל העולם שלי נקרע לגזרים.
כל מה שחשבתי שהחיים היו עליו נעלם.
אני מניח שהייתי במצב הזה של
לא לדעת מי אני או מה הולך להמשיך
עם החיים שלי מאז.
אני מכה דיכאון ממש רע, עד כדי,
אתה יודע, רוצה לקחת את החיים שלי.
בהמשך המסלול, פגשתי את אבא של דילן.
אז במבט לאחור יכולתי לראות שאני די פגיע,
ורציתי מה שכולם רוצים.
רציתי שיאהבו אותי.
הייתה כל כך הרבה שליטה, ופשוט ידעתי שזה לא בסדר.
זה היה יותר אלימות רגשית,
אבל כאשר הפיזי התחיל להחמיר,
ידעתי שאני חייב לצאת משם.
אז דילן היה רק בן שלושה חודשים באותו זמן.
ניסיתי לעשות רוק לפייקי, אבל לא יכולתי.
איזה מהם הוא רוק לפייקי?
אחד שאתה לעלות ואתה קליפ copping,
ואז הוא קיבל את זה, ואז אתה חוזר למטה,
ולאחר מכן קדימה שוב.
אה... בסדר.
דילן היה בערך בן 18 חודשים,
כשידעתי שמשהו שונה.
היו לו התמוטטויות,
שהן שונות לחלוטין להתקף זעם.
חשבתי שזה אני.
אתה יודע?
חשבתי שזה היה העובדה,
שהוא בא ממשפחה שבורה ו,
היה הרבה טראומה קרה כשעזבתי את האבא שלו.
אני חושב שהוא היה בן 10 כשאובחן באופן רשמי.
ואני זוכר שהפסיכיאטר אמר לי,
איך אתה מרגיש אם אני רושם אבחנה
של הפרעת ספקטרום האוטיזם לדילן?
המילים שאמרתי לה היו,
! לא אכפת לי אם אתה קורא לזה זיבה,
כל עוד הוא מקבל תמיכה.
בית ספר רגיל מעולם לא עבד בשבילו.
אז בשלב זה, חשבתי,
בואו למכור את הכל,
וחשבנו היינו לתת טיול בינלאומי לפני,
ועל ידי שלב זה, הייתי סוג של
המשיך לחקור יותר ויותר
על שיטות לימוד חלופיות, על פני כל הרעיון של לימוד עולמי.
מדריך: נסה לכסות את הבריח כאן, ולא לעבור על זה,
ומצפה כי אתה הולך לשם
ולאחר מכן פשוט ללחוץ אותו. להישען קדימה.
בסדר? פשוט תמשיך לעקוב אחר הלוח. מוכן? בדיוק ככה.
לקחנו את כל השביל ללא השכלה עכשיו,
וזה... חלק מזה הוא ללכת בעקבות התשוקה שלך,
ולהאמין שכל
מה שאתה מתלהב לגביו ילמד
את הכישורים שאתה צריך כדי לעקוב אחר התשוקה הזאת.
אנשים שהם בתי ספר בעולם רוצים לטבול
את עצמם בתרבות, הם רוצים להיות מסוגלים לתת בחזרה
לאזורים בהם הם נמצאים.
לכולם יש השקפה דומה על החיים,
במובן זה,
אבל החלק המועיל ביותר של זה היה
הקשר עם אנשים אחרים.
אבל שוב זה כל הסביבה הקהילתית שם,
והוא מקובל על המוזרויות שלו.
הוא מחובק, ואז הוא מקבל לתת בחזרה
לאנשים אחרים גם כן.
תסתכל אחורה! כן!
הכל אפשרי.
אני רק מסתכל על כל מה שעברתי בעבר,
וכל דבר אפשרי,
ואם אתה שם... אם אתה רק להוסיף את זה קצת סקרנות
, אממ, אין צורך לחיות ב...
דרך הדוקה ומוגבלת,
שבה אי אפשר לבטא את עצמך באופן מלא.